Paramount Famous
Tapestry Films
Pure Pictures ir North By Northwest Entertainment - PRISTATO -
Frenko Kalfouno Filmą
Vaidina: Kuba Gudingas, jaunesnysis.
Migelis Fereras
ir Harvis Keitelis
- Lemtingas Taho Posūkis -
Taip pat vaidina: Maikas Staras
Aleks Meneses
Džonis Mesneris
Maiklas Taihas
Leonora Varela
ir kiti.
Kompozitorius Nikolas Paikas
Scenarijaus Autorius Edis Nikersonas
Mano tėvas mėgdavo sakyti: "Gyvenimas - tai kelias,
o kiekviena diena - kilometro stulpelis.
"Jei retkarčiais nesustosi, prarasi tai, ką kiekvienas kilometras gali pasiūlyti."
Bet yra ir kita medalio pusė.
Kartais nusuki nuo teisingo kelio
ir supranti atsidūręs labiausiai Dievo apleistame kelio ruože,
lėkdamas ant ratų
ir melsdamasis, kad kelias nevirstų aklakeliu.
Kaip tu ten laikaisi, Džošua?
Perdaug skauda, kad patikėčiau savo mirtimi.
- Kaip laikotės, bose? - Man viskas gerai.
Net skusdamasis kartais prarandu daugiau kraujo.
Velnias. Atrodo, kad subliuško vienas iš mano plaučių.
Niekis. Tau užteks ir vieno.
Dėl "Camel" cigarečių mano senis, būdamas 53, prarado plautį.
Dabar jam jau 67.
Vis dar surūko pakelį cigarečių per dieną.
Žinoma, dabar jau perėjo prie kitų - Malboro cigarečių.
Aš mirštu, Vincentai.
Ei! Nekalbėk taip. Aš neleisiu tau mirti.
Aš juk sakiau, kad išeinu.
Tiesiog neprarask sąmonės.
Iki daktaro namo liko pusvalandis kelio.
Būsim ten po 20 minučių.
Meilė, garbė, valdžia,
mirties baimė,
žmonės gyvena dėl įvairių priežasčių. Kai kurios iš jų kilnesnės už kitas.
Kai tu gyveni vien tik dėl keršto,
tavo gyvenimas pavirsta pragaru.
Užeik, Doni.
Nesuprantu, kodėl mes turime kalbėti garaže,
kai aš turiu puikų namą. Gal...
Eik vidun!
Doni. Tik nebūk toks mėmė, gerai?
- Ei, Miki. - Ką?
Išlaikyk profesionalumo lygį.
- Kaip tai? - Tas stumdymas, šaukimas...
- tai nėra būtina. -Atleisk, Doni.
Supranti, mes manėm, kad dirbame rimtam mafijos bosui,
ir mes čia tam, kad atgauti jo pinigus,
bet pasirodo, kad mes tik pora Avon konsultančių.
Matai? Štai apie ką aš kalbu. Ne viskas pasaulyje tik balta ir juoda.
- Donis juk geras vyrukas. - Eik ten.
Bet tai nėra draugiškas pasikalbėjimas, Doni.
Tai verslas. Nieko asmeniško.
Mes čia, kad gauti pinigus arba nubausti tave.
Juk nėra jokios priežasties sužeisti tave, ar ne?
Ne.
Džošua, apie kokį sužeidimą kalbi?
Tai tu neturi Vincento pinigų.
- Dar ne visus surinkau. - O kiek jau turi?
Nė cento.
Doni.
Tu statai mane į labai nepatogią situaciją.
Prašau, atsisėsk.
- Nemanau, kad to reikia. - Tai tavo labui.
- Ką? - Laikyk jį.
Ne!
Baik, Džošua. Pasakyk Vincentui, kad manęs nebuvo namie.
Pasakyk, kad aš išvažiavau verslo reikalais ar panašiai.
Nori, kad sumeluočiau Vincentui?
Išduoti jį dėl to, kad tu esi priklausomas nuo statymų arklių lenktynėse?
Kitą savaitę aš gausiu pinigus!
Vincentui atsibodo laukti.
- Dabar jis nori gabalėlio jo mėsos. - Ei! Gal nukirskim jo nykščius?
Nieko nėra amžino.
Ar nežinojai, kad šiais laikais daktarai gali juos prisiūti?
O, atrodo, aš kažką radau.
O kas jei mes padarysim Čik-čik jo pasididžiavimui?
Taip, tuomet šiam kambary liktų tik du vyrai.
- Tai juokinga? - Truputėlį.
Aš taip pat turiu juokelį, kurį dabar pat ir pasakysiu.
Užteks, Miki. Paimk tą taburetę ir pakišk po jo kojomis.
- Ką? - Nuauk jo batus.
- Pakelk prakeiktas kojas. - Ir kojines.
Kelk kojas, šunsnuki.
- Už ką? Nereikia! Prašau! - Nutilk po velniais!
- Griebk jo kojas. - Ką? Ką jūs darysit?
Džošua. Prašau.
Ne! Džošua, prašau! Nereikia!
Miki, nemanai, kad tai ironiška:
juodaodžių kultūra šioje šalyje įgavo tokią svarbą,
kad net italai bando ją mėgdžioti?
Apie ką tu čia šneki?
Jei tavo senelis sužinotų, kad tu turi soliariumo
narystę visam likusiam gyvenimui...
Soliariumo narystę? Gal tu išsikraustei iš proto?
Tai mano natūrali odos spalva.
Oranžinė? Oranžinė - natūrali tavo odos spalva?
Oranžinė? Ar mano veidas tau oranžinis? Tai alyvuogių spalva.
- Kuri? Žalia ar juoda? - Ir žalia ir juoda.
- Kas ten? - Čia Džošua.
- Pasakykite slaptažodį. - Tu mulkis! Štai koks slaptažodis.
Ei, kokių velnių tu...
Nagi! Sakykit, kas ten?
- Džefai, tai aš, Džošua. - Neskiesk nesąmonių. Jis žino slaptažodį.
Didysis 12-kas, Džefai.
"Didysis 12, Didysis 12". Na ir nesąmonė.
Kas tas Didysis 12-kas?
Tai slaptas komitetas, įsteigtas 40-aisiais tirti NSO bylas.
- Ar tu tiki ta nesąmone? - Yra dviejų rūšių tiesa, Miki.
Yra akivaizdi tiesa. Dangus yra mėlynas.
Žolė - žalia. Tu - mulkis. Ir yra neapčiuopiama tiesa.
Ji reikalauja tikėjimo.
Jos negalima nei įrodyti nei paneigti.
Tai religijų ir sąmokslo teorijų tiesa.
Mano tikėjimas į Dievą leidžia man priimti visas tiesas.
Kitu atveju, aš rizikuoju tapti veidmainiu, o tai nėra taip jau gerai.
Sveiki. Užeikit.
- Kaip laikaisi, bičiuli? - Gerai.
- Oho. Nauji tapetai? - Tai aliuminio folija.
O čia gražu. Turiu gauti tavo interjero dizainerio numerį.
Gal norite ko nors išgerti? Turiu tris kartus filtruoto vandens, be fluorido.
Tris kartus filtruoto? Gal kitą kartą.
Ką tu norėjai man pasakyti apie Vincentą?
Ar girdėjai apie Frenkį Taho?
- Gal papasakosi apie jį? - Ei, Džefai.
Ar tave tikrai buvo pagrobę ateiviai?
- Taip, buvo. - Oho. Tikras beprotis.
Ar gali padėti tas nuotraukas atgal?
- Šias? - Prašau.
- Miki, padėk jas į vietą. - Gerai.
Ačiū.
Frenkis Taho - vienadienės šlovės puertorikietis.
Narkotikų prekeivis.
Ir jis žino, kad mes su Vincentu geri draugai.
Iš niekur nieko jis pradeda manęs klausinėti visokių dalykų.
"Kur jis gyvena? Kiek bendrų jis turi?" Ir panašiai.
Bet aš nepasakiau...
Nepasakiau jam ničnieko. Prisiekiu Dievu.
Pažiūrėk, ką jis man padarė.
Baik gadinti mano daiktus.
Tai miela.
Galbūt aš ir nežinau apie tai ničnieko,
bet ar tiesa, kad jie pasiima tave į
savo erdvėlaivį ir išdarinėja įvairius dalykus su tavo prostata ir subine?
- Jie tai daro su tavimi? - Taip, tai dalis jų testo.
O kam jiems kažką kišti į tavo subinę? Aš nesuprantu.
Galbūt taip jie sužino apie mus, žmones, tai ko jiems reikia.
- Per subinę? - Taip. Kūno temperatūra,
parazitai.
Žinau, žinau. Bet tuo laiku aš jau būsiu ten.
Aš padarysiu tai.
Gerai. Gerai.
Žinai, ką aš apie tai manau?
Manau, kad visi ateiviai yra gėjai
ir jie nori įgrūsti savuosius organus į tave, ar ne?
Jie nori atskristi čia ir
išdulkinti visus žmones. Ar ne tiesa?
Tu netiki tuo, nes manai, kad tai neįmanoma?
Arba tavo ribotas protas negali to aprėpti.
Atleisk.
Gerai čia pastebėjai. Bet mano ribotas protas gali
sukliudyti mano tikėjimui, kad ateiviai neišdulkino tavęs per tavo prakeiktą subinę!
- O dabar paklausyk manęs. Klausyk! - Atstok nuo manęs.
- Žiūrėk į mane, žiūrėk į mane! - Džošua!
- Paleisk mano... - Velnias!
Nuleisk savo prakeiktas rankas! Nuleist pasakiau!
- Gerai, gerai. Nuleidau. - Ačiū.
Kodėl tu iškart neatėjai pas Vincentą,
- O kreipeisi į mane? - Juk žinai kaip jis sureaguotų,
jei pamatytų, ką jie man padarė.
Tu juk jo dešinė ranka, ar ne?
Padaryk, ką norėjai padaryti su tuo mulkiu.
Palauk! Gerai. Palauk. Stok! Džošua!
- Kas per velnias? - Nereikia. Gerai, gerai, gerai.
- Viskas gerai, matai? - Gerai, gerai.
Džošua, aš tik tenorėjau uždirbti truputėlį šlamančių,
pardavinėdamas jo prekę, o jis pradėjo šnekėti apie tai!
Tik prašau, nesakyk Vincentui. Jis velniškai ant manęs supyktų.
Dabar aš sakau tiesą, prisiekiu Dievu.
- Melskis, kad tai būtų tiesa. - Velnias!
- Vincentai. - Užeikit.
Atleisk, kad pažadinau, bet manau, kad tai yra svarbu.
Tiesą sakant, aš nemiegojau, o dulkinausi,
ir jei manai, kad tai rimta, turbūt taip ir yra.
Džošua, norėčiau padėkoti už išreikštą supratingumą ir mandagumą,
kad nusiavei batus ir nepalikai pėdsakų tos bjaurasties, kuri vyrauja išoriniame pasaulyje.
Nusiauk batus, Miki.
Velnias, atsiprašau.
Gera žinia ta, kad aš niekur nepripėdavau.
Ar tu gali matyti tai, kas egzistuoja tik mikroskopiniame lygyje?
Kitą kartą, prieš ateidamas į mano namus,
nusiauk batus prie durų.
Nenoriu kartoti to paties, o jei teks tai padaryti,
tuomet tau jau nebereikės batų, nes aš tau nurėšiu prakeiktas kojas.
- Supratau, Vincai. - Vincentas.
Sakyk mano pilną vardą arba išvis jo nesakyk.
Klausau, sere, Vincentai.
Eime prisėsim, gerai?
Taigi?
Akivaizdu, kad tas Frenkis Taho nori tavo mirties.
Ne visai tai norėčiau girdėti 1 valandą nakties.
Ar yra toks paros laikas, kad būtų malonu išgirsti tokią naujieną?
Kas tas Frenkis Taho ir iš kur tu apie jį sužinojai?
Džefas man pasakė, kad jis yra puertorikietis, narkotikų prekeivis.
Kodėl Džefas pats man nepaskambino?
- Vincentai? - Taip, mažule.
- Ar pasiūlei vyručiams kavos? - Ne.
- Kodėl ne? - Nes jie jos nenori.
Iš kur žinai, jei net nepasiūlei?
Kol jie dirba man, aš sprendžiu už juos,
ir aš nusprendžiau, kad jie nenori prakeiktos kavos.
Jėzau Kristau, koks tu nesvetingas.
- Galvok ką kalbi. - Tik pažiūrėkit kas prakalbo.
Nesakyk mano Išganytojo vardo be reikalo.
Tu net jam negalėtum pasiūlyti puodelio kavos.
Jis jos negeria.
Padaryk man paslaugą - eik į lovą, gerai?
Aš greitai ateisiu.
Grįžk į lovą.
Ar patinka, ką matai, Miki?
Ką?
Baik. Tai juk... Tai yra, ji graži, bet...
- Aš niekada to nedaryčiau. - Eik palauk lauke.
- Lauke juk velnioniškai šalta. - Eik lauk.
Džefas, paslapčia prekiavo jo narkotikais.
Dabar aišku, kodėl jis man neskambino. Bet ką jau dabar padarysi?
Jis ne pirmas narkotikų prekeivis, kuris nori tavo mirties.
- Teisybė. - Bet aš nežinau, ar verta pasitikėti Džefu.
Jis mano senas pažįstamas. Aš juo pasitikiu.
- Jis mano, kad buvo pagrobtas ateivių... - Žinau, žinau.
Gerai. Padaryk štai ką:
Surask tikslią to vyruko buvimo vietą.
Einu apsirengsiu.
Ei, Vincentai. Yra dar vienas reikalas.
Ir koks gi? Kokios problemos? Tau reikia pinigų? Sakyk.
- Ne, ne. Tai ne dėl to. - Ir kur tu susiruošei?
Aš važiuoju į Disneilendą. Dabar 3 valandos ryto.
Ar ne dabar žmonės ruošiasi ten važiuoti?
- Tad atsiknisk. - Kaip sumanu.
Ir žinai ką? Man nepatinka, kad tu taip su manimi kalbi.
Gerai, gerai. Pakalbėsime apie tai vėliau.
Sveikas.
- Džefri, kaip reikalai? - Geri. Viskas puiku, Vincentai.
- Kaip laikosi Keitė? - Ką?
- Keitė, kaip ji? - Jai viskas gerai.
Greitai ji stos į aukštąją mokyklą.
Mes ja pasirūpinsime. Tu juk žinai tai, tiesa?
- Ar tau užtenka jos lankymui skirto laiko? - Taip, taip, taip.
Džefai, pasakok apie tą puertorikietį.
Frenkis. Taip, jo vardas - Frenkis Taho.
Ar turi su juo bėdų?
Ne, o kas?
Žiūrėk man į akis.
Aš turiu būti visiškai įsitikinęs, kad tu sakai man tiesą.
Vincentai, aš tau nemeluočiau. Tu juk tai žinai.
- Ar tai jis tau taip padarė? - Taip.
- Aš jam niekada nieko nesakyčiau. - Gerai.
Ne, Vincentai, ne.
Tu neprivalai pardavinėti narkotikų tiems kvailiams.
Jie tau reikia pinigų - kreipkis į mane.
Aš žinau, žinau.
Ačiū, Vincentai. Atleisk, Vincentai.
Džefri.
Tai neįtikėtina. Tas kalės vaikis
gerbia jį labiau nei mane.
- O juk jis apgailėtinas narkomanas. - Jis papasakojo apie mūsų vyruką.
- Stok prie sienos! - Velnias!
Velnias.
- Kur tavo ginklas? - Lėtai.
Meilus žaisliukas. Tokį mačiau tik pas savo močiutę.
- Ar žinai, kas aš? - Taip.
- Ar žinai, kodėl aš čia? - Ne.
Įdomu.
Kiek laiko dirbai ponui Taho?
Keletą mėnesių.
O dabar svarbiausias klausimas.
Kaip manai, ar per tą laiką sukurti tavo santykiai
su juo būtų verti tavo mirties?
Ne. Velniai rautų.
Puikus atsakymas.
- Duok vairuotojo pažymėjimą. - Ką?
Velnias.
Ramiai, dički. Neskubėk.
Atrodo, kad numetei truputėlį svorio, Gregori.
Taip, sumažinau angliavandenių kiekį.
Kas per velnias, žmogau?
- Rankas už nugaros, B. - Tavo paties labui.
- Na, jei taip jau norit, gerai. - Taip, ačiū.
Taip, nors aš su jūsų vyrukais pažaisčiau ilgiau.
- Išjunk muziką. - Klausau, sere.
Puiku, dabar galime pasikalbėti. Turiu tau porą klausimų.
Tai puiku, žmogau.
Nes aš ir pats turiu tau porą prakeiktų klausimų.
Štai pirmasis:
kuris iš šių kalės vaikų
sušoks šokį ant kelių?
Džošua, ar nori sušokti šokį ant kelių?
Pačiulpk, žmogau, o šokoladuką pasilik sau.
- Na, ir kaip? - Velniava.
Velnias. Turėjau omenyje visai ką kitą, bet...
Gerai. Gerai.
Prieš pradedant, norėčiau duoti keletą patarimų.
Kai turi reikalą su manimi, yra du dalykai,
kurie visada išgelbės tavo kailį. Sąžiningumas ir pagarba.
Tai tavo cigaretės, ar ne? Ar ne prieš jei paimsiu vieną?
Taip, taip, žinoma. Vaišinkis, žmogau.
Gal visi pasiimkit po vieną?
Turi pridegti?
O tu paklusnus kalės vaikis, ar ne? Pridegi jam kaip koks tarnas.
Žinai, aš negaliu rūkyti savo paties name.
Mano žmona to neleistų.
Joje 110 kilogramų ištikimo kūno, bet jos širdis kaip kietaširdės seržantės,
o burna kaip jūrininkės. Bet aš ją vedęs, ar ne?
Vedęs, ne vedęs - man tas pats.
Aš ją vedžiau, todėl aš prieš ją atsakau. Visi turi prieš ką nors atsakyti.
Aš atsakau prieš savo žmoną ir prieš Dievą.
Franklinai, o tu prieš ką atsakai?
Visų prima, aš neatsakau, kai į mane kreipiasi Franklinu.
Supranti, apie ką aš?
Man nepatikdavo, kai mano mama taip mane vadino,
ir juo labiau man nepatinka išgirsti tai iš tavęs.
- Gerai. - O dėl vedybų - manau, kad
šiame pasaulyje per daug moterų, todėl vesti yra nesąmonė.
Įsikirtai? O tas Dievas...
jis išėjo, trenkdamas durimis.
Kai susensiu, tuomet ir pagalvosiu apie savo dvasinį pasaulį.
Tai daug ką apie tave pasako.
- Nejaugi? - Taip.
Tu neturi autoriteto. Būdamas ateistu,
tu atmeti aukštesnio už tave egzistavimą.
Ką mes čia darom? Ar tai inkvizicija?
Leisk man kai ką tau paaiškinti, žmogau.
Ar žinojai, kad dabar 21 amžius?
Aš jau labai seniai nebetikiu pasakomis.
Dievas, Senelis Šaltis, visa ši nesąmonė išvyko toli toli, garsiai trenkdama durimis.
Ei, baik, žmogau!
Ar jūs tikrai atėjote čia tik dėl to?
Ar tai dėl to jūs čia atėjot?
Kad uždavinėti kvailus klausimus? Aš supratau, supratau.
Jūs norit, kad aš paaukočiau bažnyčiai, ar ne?
Tu rimtai manai, kad gali mane nužudyti?
Ką tu čia nusišneki, žmogau?
Tu įžeidei čia esančius mano žmones ir mano Viešpatį Išganytoją.
Ei, žmogau, ar jis rimtai?
Ei! Aš kalbu su tavimi!
Apie ką jis šneka, žmogau?
Ei, palauk, palauk, leisk man...
Duok sekundėlę pagalvoti, gerai?
Ką tu čia nusišneki? Tavo žmones?
Ką tu... Velnias! Po velniais...
Man jau atsibodo tavęs klausyti puertorikietiškas kalės vaike!
Na, tu ir kvailys, baltaodi!
Aš meksikietis!
Kas čia per vieta?
Kas tas vėpla? Ar jis ir yra krovinys?
Ne, krovinys guli bagažinėje. Jis su manimi.
- Tik vienas? - Taip.
Važiuokit tiesiai ir į kairę.
Na ir kalės vaikas.
Jis velniškai sunkus.
- Dar truputį atgal. Taip. - Čia?
Prisiekiu Dievu, mačiau kaip jis kvėpuoja!
Ne, turbūt man pasirodė.
Tai buvo velniškai baisu.
Prakeikti zombiai, nekenčiu tokių dalykų.
Kas per velnias?
Atleisk, Miki. Ginklas labai jau jautrus.
Pasinaudok šitomis, kad sustabdyti kraujavimą.
Kelnaitės.
Tu turėtum jas atpažinti. Tu juk pakankamai ilgai buvai šalia jų.
- Apie ką tu kalbi? - Tas mulkis dulkino mano žmoną.
Vincentai, nejaugi manai, jog aš toks kvailys?
Manau, kad tu pakankamai kvailas, kad drįstum meluoti man.
- Aš žinau, kad tu meluoji. - Aš nemeluoju. Džošua, padėk.
Pasakyk jam, kad aš jam nemeluoju.
Aš įsakiau sekti ją. Jie matė jį, išeinantį iš mano namo.
Ką po velniais tu veikei mano namuose?
- Aš nebuvau tavo namuose. Prisiekiu Dievu. - Tikiuosi ji sudrebino tavo pasaulėlį, Miki.
Tu mane su kažkuo supainiojai, Vincentai. Aš prisiekiu Dievu.
Džošua, prašau. Mes šioje komandoje kartu labai ilgą laiką.
Prašau pasakyk jam, kad aš nemeluoju. Aš prisiekiu savo motinos gyvybe.
- Aš prisiekiu Dievu, Vincentai. - Užsičiaupk, Miki.
Vincentai?
Vincentai! Prisiekiu Dievu,
Aš niekada nedulkinau tavo žmonos! Prisiekiu Dievu.
Gerai, Miki. Aš tik turėjau įsitikinti.
Tu mane labai išgąsdinai.
Ačiū, lėlyte.
Neįtikėtina. Atrodo daug blogiau nei paveikslėlyje.
Tu gerai padarei. Turėjai įsitikinti.
Turėtum mėgautis tuo, ką valgai. Šis ėdalas neturi jokio skonio.
Šis maistas net nekvepia.
Atleiskit, įpilkit dar kavos be kofeino.
Dėkoju.
Matai, ką aš turėjau galvoje? Kava be kofeino. Kokia prasmė ją gerti?
Tai lyg gerti nealkoholinį gėrimą
ar barškinti storulę - jokio malonumo.
Ar kada davei pačiulpti storulėms, Vincentai?
Ne.
Nesakyk ne, to neišbandęs.
Jos ne tik dėkingos meilužės,
bet ir labai talentingos oralinio sekso srityje.
- Nesityčiok. - Aš ir nesityčioju, mano drauge.
Aš tiesiog bijočiau, kad ta kalė išalks,
pradės graužti ir nugrauš iki pat kaulo.
Aš išeinu, Vincentai.
Nusprendei pasiimti atostogų?
- Greičiau atsistatydinti. - Atsistatydinti?
Tu nusprendei palikti mane? Dėl ko?
- Ir pas ką? - Pas nieką.
Ar žadi suburti savo komandą?
Kiek laiko tai planavai?
- Šis darbas jau ne man. - Gerai, paklausyk.
Ar visa tai dėl Mikio, kuris dulkino mano žmoną, ar ne?
O kaip aš turėjau pasielgti? Kaip pasielgtum tu?
- Tai ne tik dėl jo. - O dėl ko gi dar?
- Ką pasakysi apie narkotikų prekeivį? - O kas su juo negerai?
Arba tai, ką mes padarėme toje kasykloje prieš tris savaites.
O ką mes padarėm?
Arba tas šaudymas iš mašinos vidury greitkelio.
Ką tu čia šneki?
Kartais man nuvažiuoja stogas. Ko tu nori? Atsiprašymo? Ko po velnių tu nori?
Na ir tylėk sau.
Tau viskas gerai, Vincentai?
Ne, "man ne viskas gerai, Vincentai".
Eik velniop.
Tu priklausai man.
Tavo gyvenimas priklauso man, ir tu išeisi tik tada, kai pasakysiu aš.
Aš pavargau nuo viso šito, Džošua.
- Kada visa tai pasibaigs? - Šiąnakt jis nužudė Mikį.
- Jėzau Kristau. - Manei, kad jis miega šalia tavęs?
Ar ne?
Eik velniop, Džošua.
Oho, tikrai?
Aštuoni taškai?
Tai puiku, drauguži.
Ar tu jau susidėjai daiktus?
Gerai. Aš irgi.
Vincentai. Brangusis, aš nenoriu, kad tu ten eitum.
- Neik ten. - Ką?
Gal paskambink Džošua? Palauk Džošua.
Džošua jau toli nuo čia, aišku? Džošua jau nebėra.
Džošua išėjo. Ir aš neskambinsiu jam.
- Klausyk. Aš susitvarkysiu. - Aš žinau.
Aš pakalbėsiu su tais vyrukais ir greitai sugrįšiu.
Gerai?
Kokia neskani kava. Velnias!
- Kas tai buvo? Kas ten atsitiko? - Jėzau visagali!
- Kaip tu? - Gerai.
Tik to dar betrūko...
Poli, šitoj mašinoj nieko nėra.
- Ką? - Mašinoje nieko nėra.
- Kaip tai nieko nėra? - Ar jūs sveiki, draugužiai?
Taip, mes sveiki, drauguži. Mes patys susitvarkysim. Ačiū.
Aš viską mačiau. Tai akivaizdžiai kitos mašinos kaltė.
Ei, drauguži, aš jau sakiau, kad mes patys susitvarkysim.
- Supratai? - Stivenai.
- Ne, prašau, Poli. - Ne, ne, Stivenai.
Užčiaupk savo kakarinę.
- O kodėl? - Tai mūsų vyrukas.
Jis? Iš kur žinai?
Nes jis įrėmęs didžiulį pistoletą man į šonkaulius.
Gerai. Gerai.
Baikit.
Jūs žinot kaip viskas veikia. Mes tik pasiuntiniai.
Gerai, ir žinok - mano durų skambutis veikia.
O jei ne, aš pabelsiu didžiuliu metaliniu daiktu.
Kada jūs turėjot pranešti žinutę?
Tiesą sakant, kai paskambina mūsų bosas.
Pačiu laiku.
Klausau.
Polis dabar užsiėmęs. Ar galiu perduoti žinutę?
Taip, tai aš.
Ne, jie buvo gana draugiški.
Gerai.
Gerai, greit susitiksim.
Jis nori, kad jūs palydėtumėte mane į jo namus. Važiuojam.
- Vincentai? - Ne.
Nesijaudink dėl to. Mėgaukis savo atostogomis.
- Važiuojam, vyrukai. - Sėsk į mašiną, Vincentai.
Tai Nino Bolino namas.
Iš kur žinai?
- Patikėk manimi, aš žinau. - Įdomu.
Eime.
Kažkada aš dirbau su jo tėvu.
Jis nori truputėlį pasikalbėti.
Sveiki atvykę į maisto grandinės viršūnę, ponai.
Beje, kaip visada mes turime jus patikrinti.
Galite pabandyti.
Gerai. Paieškokim to ginklo, kurį buvai įrėmęs man į galvą.
- Velnias! - Ar tu esi matęs mišrų lūžį?
Nes jei tu nori tęsti šią idiotišką kovą,
aš galiu įsakyti Džošua, kad jis nutrauktų jo ranką
- ir sumušti jį ja. - Aš tik dirbu savo darbą.
Aš suprantu, bet mes čia nesilaužėme.
Mus pakvietė.
Jei tavo bosas nenori mūsų
matyti savo name,
mes galime tuojau pat išeiti. Džošua?
Ei, palaukit. Prašau. Klausau, pone Nino.
- Aš būčiau tave sumušęs. - Taip, kurgi ne.
Klausau, sere. Tuojau, sere.
Ponas Nino priims jus dabar pat.
Vieną dieną Jupiteris sušaukė visus Žemės paukščius,
kad galėtų iš jų išrinkti patį gražiausią ir karūnuoti paukščių karaliumi.
Bjaurus juodvarnis surinko visas spalvotas plunksnas,
kurias numetė kiti paukščiai,
aplipdė jomis savo kūną ir tapo gražiausiu iš visų.
Bet kiti paukščiai atpažino savo plunksnas
ir pradėjo jį pešioti.
"Baikit tai, ką jūs darot" - sušuko Jupiteris.
"Šis paukštis savo jėgomis pasiekė daugiau nei bet kuris iš jūsų.
"Jis ir taps jūsų karaliumi."
- Ar norite ko nors išgerti? - Ne, ačiū.
O aš išgerčiau šampano. Prisėskit.
- Aplink juk pilna kėdžių. - Jam labiau patinka stovėti.
Tu visai kaip apsauginis šuo, tiesa? Laikai save pitbuliu.
- Tik labiau ištikimas ir dvigubai žiauresnis. - Man tai patinka.
Galėtų pamokyti keletą mano vyrukų kovos meno.
Kokybė svarbiau už kiekybę.
Žinoma, ne visada.
- Anksčiau mes buvome susitikę. - Tikrai?
Aš taip nemanau. Aš prisimenu į tave panašų vyruką.
Bet tai buvo seniai - dar prieš man tampant tuo, kuo aš esu dabar.
Tavo tėvas buvo Benis Bolino, tiesa?
Kai buvau vaikas, aš tvarkydavau jo popierizmą.
- Popierizmą? - Taip, jis mėgdavo taip sakyti.
Priiminėdavau kyšius, išmušinėdavau skolas ir panašiai.
Turbūt mokėjo daugiau nei už Sunday Times laikraščio išnešiojimą, ar ne?
Taip, taip. Tavo tėvas buvo dar iš tų klasikinių mafijos bosų.
Draugai jį mylėjo, jo priešai - gerbė.
Pasiekti tai, ką pasiekė jis
ir viską išlaikyti iki pat galo bei numirti natūralia mirtimi, tai nuostabu.
Tu taip manai?
Per pastaruosius šešis metus jis pavirto į drebantį kaulų maišą.
Jei jis neprisisiodavo į kelnes, tai tuomet jis klaidžiojo aplink namą,
bandydamas suprasti, kas jis ir kur jis randasi.
Tai aš išlaikiau jį soste, ir būtent man tekdavo padirbėti iš peties.
Tu juk supranti apie ką aš, Džošua?
O kas liečia natūralią mirtį,
tai galų gale tik kulka padėjo išsaugoti
nors lašą jo orumo.
Atleisk, kad užgavau tavo jausmus.
- Amžiną jam atilsį. Aš jį mylėjau. - Tikiuosi, kad mylėjai.
O dabar sakyk, už ką nužudei Frenkį Taho?
- Ką? - Frenkį Taho.
Narkotikų prekeivis. Mulkis. Štai tokio ūgio.
Praeitą naktį susipažinot su jo asmens sargybiniu viename iš mano klubų.
Nusiuntėt jį į aną pasaulį.
Viskas, kas liko iš Frenkio, buvo kraujo klanas
ir pora dantų.
Ir kodėl manai, kad tai padariau būtent aš?
Aš žinau, kad tai padarei būtent tu.
Asmens sargybinis žinojo tavo vardą, o ta striptizo šokėja įsiminė tavo veidą.
Tavo taip pat.
Ji pasiliko ten iki išnaktų, kad parodyti privatų šou.
Ji išėjo paimti prezervatyvų,
kai tu ir tavo vyrukai sužlugdėte linksmybes.
Prakeiktas kalės vaikas! Sudek pragare!
Ji viską matė.
Visai kaip Perio Meisono byloje, Advokate.
- Taip ir buvo, o gal aš klystu? - Taip - pažiūrėkim.
Mane atpažino prakeiktas asmens sargybinis ir kvaištelėjusi striptizo šokėja.
- Taip. - Kuo dar nustebinsi?
Ištrauksi iš jos subinės nužudymo įrankį?
Būtų nebloga pramoga, bet nemanau, kad tai dabar dera daryti.
Aš jau viską nusprendžiau.
Ką tu nori, kad padaryčiau?
Tu skolingas man mano darbuotojo gyvybę.
Na, mieste šiais laikas narkotikų prekeivių pilnos gatvės.
Ar turėsi grąžos?
Dievui ir visuomenei Frenkis Taho gal ir atrodė niekam tikęs,
bet jis buvo ypatingas narkotikų prekeivis.
Kaip tu? Atrodai truputėlį išblyškęs.
Riči, atnešk vandens.
Tau reiktų pasisaugoti. Stresas gali tave pražudyti.
Aš suprantu, kaip tu jautiesi.
Aš nenoriu vandens.
- Tau viskas gerai? - Taip.
Atrodai lyg tau būtų širdies priepuolis.
Sekundėlei tu mane išgąsdinai. O dabar - prie reikalo.
Tavo smūgiavimo iš lazdos treniruotė kainavo man 100 gabalų gryno pelno
per metus.
Galbūt gali nurašyti tai per mokesčius?
Gerai paklausyk, gudruoli.
Vienintelė priežastis, kodėl tu ir tavo draugelis Penktadienis
dar nepavirtote krūvele kreidos, yra ta,
kad man smalsu.
Jei tavo veiksmai bus pateisinami, tuomet gal kas nors ir išeis.
Tai ką tas Frenkis padarė? Nužudė tavo motiną ar tėvą?
Iš patikimo šaltinio sužinojau, kad jis ruošėsi mane nužudyti.
Tavim dėtas aš dar kartą patikrinčiau tą šaltinį.
Frenkis niekur nedingtų be mano žinios.
Jei jis planuotų ką nors nužudyti, aš apie tai sužinočiau,
nes aš turėčiau tai patvirtinti.
Manau, kad dabar tu turi keletą variantų.
A variantas: tu išmoki skolą.
Tarkime, 500 gabalų per penkis metus.
B variantas, tu atidirbi skolą.
Man visada reikia profesionalių skolų išmušinėtojų.
Žinoma, dar yra nemalonus variantas C.
Ir tai būtų mūsų pavertimas kreida, ar ne?
Jei tik iš jūsų kas nors liks.
Dar yra variantas D. Jis bjaurus, bet jis yra.
Gal tu pakvaišai?
Tu negali taip kalbėti.
Tu esi maža žuvytė. Tekšt, tekšt tekšt.
O aš - ryklys.
Banko sąskaitos, žmonių skaičius. Aš lenkiu tave visais parametrais.
Aš esu visur ir visada tykantis pavojus.
Kai suprasi, kad aš šalia tavęs, bus jau per vėlu.
Aš nusitempsiu tave į bedugnę.
- Kaip tą kalę filmo "Nasrai" pradžioje. - Gerai.
Nino, leisk kai ką paaiškinti. Aš nesu ta kalė.
Aš - Rojus Šaideris.
Mes visi žinom, kas nutiko Nasrams, kai tas padaras susidūrė su Roju Šaideriu.
- Ryklį susprogdino. - Susprogdino į smulkius gabalėlius.
Paklausykit manęs. Man nesvarbu, kas jūs,
ką jūs turite ar ką nužudėte!
Velniai rautų.
Vincentai?
Brangusis?
Nenori pasakyti iš kur Bolino sužinojo tavo vardą?
- Ką? - Manai, kad aš kvailys?
Aš uždaviau tau klausimą. Ar manai, kad aš kvailys?
- Kalės vaikas! - Kas yra?
Tai vyrukas, kurį mačiau aną vakarą.
- Ar tikrai? - Taip, tikrai.
Marisa? Velnias. Įsijungė balso paštas. Greičiau, važiuok!
Marisa!
Duok man porą minučių, gerai?
Duok man porą minučių.
Klausyk, nuvežk Džiulianą pas savo mamą.
Ne, ne. Nieko nenutiko. Tiesiog padaryk, ko prašau. Gerai?
Gražūs tapetai, Džefai. Padirbėjai iš peties.
Čarli, na kam tu tai padarei?
Mūsų bosas norėtų su tavimi apie kai ką pakalbėti,
užduoti keletą klausimų.
Laikyk tai draugišku pokalbiu.
Jei tu trukdysi mums vežti tave pas mūsų bosą,
mums įsakyta nedelsiant nudėti tave.
Todėl dabar tiesiog atsipalaiduok,
Giliai kvėpuok ir
Galvok apie malonius dalykus.
Atsargiau. Ramiau su juo, gerai?
Jei liksi ramus ir bendradarbiausi,
tuomet gal ir išgyvensi iki rytojaus.
Nagi, greičiau. Eik.
Jėzau Kristau!
Žmogau, tu juk žinai. Aš tik dirbu savo darbą.
Ar žinai, kas tau bus, jei tu mane nužudysi?
Tavo bosas nustatė tempą. Aš tik bandau neatsilikti.
Tai už piktžodžiavimą.
Ką mes darom, Vincentai? Kur mes einam?
Dėl to nesijaudink.
Ta kuprinė atrodo sunki.
Džošua, paimk Džefo kuprinę, gerai?
- Ne toki ji ir sunki. - Paleisk kuprinę, Džefai.
Prisėskime.
Pažiūrėsime ar sugebėsime atsakyti į vieni kitų klausimus.
Tu pirmas.
Kodėl mes čia?
Nes čia saugi vieta susitikimui. Džošua, eilė tau.
- Vincentai? - Kiek tu skolingas Frenkiui Taho?
Nieko.
Džefai.
- Ar ir vėl vartoji narkotikus, Džefai? - Ne.
Ne, Vincentai, aš...O, Dieve.
Gerai, leisk man spėti. Frenkis Taho paskolino tau pinigų,
o tu juos iššvaistei ir iki šiol negrąžinai. Ar aš teisus?
Taip.
Aš įsivaizduoju, kad Frenkis - mielas vyrukas, kuris nesugeba labiau paspausti žmogaus,
kai ateina laikas išmušinėti skolas.
Tikriausiai tikėjosi, kad skolos su laiku išnyks.
Keite.
Ir manau, kad jis nusprendė
visiškai pamiršti apie tą skolą.
Kaip sekasi, Džefai?
Žinai, mažoji Keitė pradeda žydėti.
Nėra nieko geriau už nekaltą merginą.
Man patiko ta maža plika kalytė.
Šviežiena.
Aukščiausia klasė. Gal ir tu norėtum?
Tu mane norėjai užpulti?
Negaliu patikėt, kad tu tam pasiryžai, brolyti.
Mes juk beveik šeima, broliuk. Aš ką tik išdulkinau tavo dukterį.
Tu lavonas.
- Ką? Pakartok - neišgirdau. - Aš tave nudėsiu.
Tu gali kaltinti tik save.
Brolau, tu man skolingas krūvą šlamančių.
Aš išaiškinsiu tau situaciją:
tavo prakeikta Keitė atsidūrė mieste tik tam,
kad laimėtų tau truputėlį laiko
ir išsaugotų porą tavo kaulų, brolau.
Jau geriau, kad tu man sulaužytum visus kaulus.
Geriau, kad nužudytum mane.
Ne, Džefai, tu nesupratai Matai?
Tai daug maloniau, brolyti. Daug maloniau.
Kiek tu buvai jam skolingas?
3 gabalus.
Tu melavai man dėl 3 tūkstančių?
Tu gal juokus mėgsti?
Tu manipuliavai ir išdavei mane už 3000 dolerių?
Tu galėjai ateiti pas mane.
Tu galėjai pasakyti man tiesą.
Aš būčiau viską sutvarkęs. Tu turėjai ateiti pas mane.
Aš žinau.
Visa tai buvo ne dėl pinigų, Vincentai. Ne dėl pinigų.
Gerai.
Kiek laiko praėjo nuo paskutinios dozės?
Viena para.
Ar nori, kad Džošua išvirtų tau dozę?
Taip.
Džefai, ar girdėjai istoriją apie varlę ir skorpioną?
Gyveno kartą skorpionas.
Jis sėdėjo ant akmens vidury upės, o vanduo ėmė kilti,
ir jis suprato, kad greitai nuskęs.
Tada jis pamatė šalimais praplaukiančią varlę ir sako jai:
"Ei, žmogau, perplukdyk mane į upės krantą."
Varlė atsako: "Gal tu juokauji? Tu juk skorpionas.
"Tu mane įgelsi."
Skorpionas sako: " Ne, aš noriu tik perplaukt upę.
"Aš tau neįgelsiu. Pažadu."
Varlė sutinka ir jie pradeda plaukti per upę.
Įvyko tai, ko ir varlė bijojo -
skorpionas įgėlė tiesiai jai į subinę.
Varlė taria: "Už ką tu tai padarei? Dabar mes mirsime abu."
Skorpionas jam atsako: "Žinau.
"Atleisk, bet toks jau aš esu."
O štai ir dozė.
Tu susižeisi. Duokš švirkštą.
Nejudėk.
- Jau geriau, tiesa? - Taip.
Puiki priemonė nuo košmarų.
Ar tu vis dar sapnuoji košmarus, Vincentai?
Negali sapnuoti, jeigu nemiegi.
- Man gaila, kad aš melavau tau, Vincentai. - Man taip pat.
Bet dabar melas jau nebesvarbus.
Dėl tavo melo,
ant manęs užgriuvo krūva nemalonumų.
Apie ką tu?
Frenkis Taho buvo ne privatus prekeivis, Džefai.
Jis buvo Donaldo Trampo iš požemių pasaulio mėnesio darbuotojas.
Mes supykdėm įtakingiausią Rytų Pakrantės mafijos bosą.
Jis visą dieną ant mūsų liejo savo pyktį.
- Ar tai jis atsiuntė tuos vyrukus pas mane? - Taip.
Ačiū Dievui, kad jūs pasirodėt.
Tie niekšai net nesuprato, kas juos užpuolė.
Atsimeni, kai mes buvo paaugliais,
tu sumušai tuos prakeiktus brolius Grėjus?
Taip, atsimenu.
Atsimeni, ką aš sakiau apie tave po to?
Vincas tapo neįveikiamuoju.
Aš nežinau, kas yra didžioji žuvis,
- bet dabar aš skolingas tau. - Jie nužudė Marisą.
Ne. Ne.
Taip, jie ją nužudė.
Jie surišo ją ir paskerdė kaip kokį gyvulį.
Kaltas tavo melas ir dėl jo priimti mano veiksmai.
O, Dieve, Vincentai. O, Dieve, ne. Vincentai, prašau. Ne. Prašau.
Džefri. Džefri. Tu neprivalai nieko aiškinti.
Tu man kaip brolis.
- Tam yra priežastis, Vincentai. - Aš žinau.
Galiu pasakyti priežastį.
Vincentai, leisk paaiškinti. Prašau tavęs, Vincentai.
- Aš suprantu. - O, Dieve.
O, velnias, tai juk jo vaikas.
Užsimerk, kalės vaiki.
Čia 50 gabalų. Tai išeitinė išmoka.
Tau jau laikas važiuoti iš čia.
Nekalbėk niekų. Aš einu su tavimi.
Ne.
Šįryt sakei, kad aš tau priklausau ir manimi galima pasitikėti.
O dabar palieki mane su šitais?
Aš dar nemiriau. Paimk pinigus.
Taip, bet yra mažytė problema.
Nino nebus patenkintas, kol nenužudys mūsų abiejų
ir visų mūsų artimųjų.
Aš neleisiu tam nutikti.
Aš einu su tavimi. Tai dar ne pabaiga.
- Sėsk į mašiną. - Lyg aš dabar joje nesėdėčiau.
- Apkaba pilna? - Taip.
Įeik iš kiemo pusės.
- Susitiksime viduje. - O kaip tu ten įeisi?
Per priekines duris.
Dvidešimt keturi, turiu devyniolika.
Turiu važiuoti į darbą.
- Ar tau reikia ko nors? - Aš jau gavau tai, ko man reikia.
Ir net tris kartus.
Tai buvo nuostabu, ar ne?
- Su jais buvo Daktaras Holidėjus. - Holidėjus, ar ne?
Kotonai, tu likai be arklių.
Aikai, aš nebegaliu žaisti šio žaidimo. Atribok mane nuo to.
- Būk netoliese. - Gerai.
Riči, tavęs ieško Nino ir jis įniršęs.
Manau, kad jis ieško Polio.
Poli? Poli Luč?
- Tai juk ne žodis. - Žinoma, kad tai žodis. Tai "pranašauti".
- Beraštis mulkis. - Ką po velniais reiškia "pranašauti"?
- "Pranašauti"! - "Veiksmažodis.
Iš anksto numatyti ateitį. Nuspėti."
- Ir vėl tas pats. - Taip, tai lyg
ženklas to, kad kažkas turi įvykti.
Ei! Ar kas nors iš jūsų matėte Polį?
Ne.
Prakeiktas vėpla.
- Sveiki. - Sveikas, Poli, čia Ričis.
- Kur tu pradingai? - Kas tas Polis?
- Ką? - Kas tas Polis?
Kas čia?
Detektyvas Mileris, žmogžudysčių skyrius. Su kuo aš kalbu?
Kas nutiko Poliui?
Kažkas jį nušovė. Ar jis buvo jūsų draugas?
Ei, Poli! Kur pradingai? Nino visur tavęs ieškojo.
Ei!
Polis miręs.
Kotonas turėjo septynis bendrus, o matau tik šešis iš jų.
- Pone Nino! - Aš virtuvėje.
Mes turime problemų.
Į mano skambutį Poliui atsakė policija. Kažkas jį nušovė.
Ei, Vincentai, ar ten tu?
Aš ruošiausi pasidaryti proteino kokteilį. Gal norėjai?
- Pasilaikyk jį sau! - Gerai!
Saliut, šunsnuki.
Pone Nino, kas ten vyksta?
Senamadiškos mafijos skerdynės, Lari.
- Pasiruošęs šokti su velniu? - Ką?
Tiesiog lik čia ir saugok laiptus.
Jėzau...
Aš apžiūrėsiu antrą aukštą, gal tas niekšas ten.
Aš sutvarkysiu pirmą aukštą.
Nino? Nino? Ar iškviesti policiją?
Mažute, juokauti dabar ne laikas. Pasislėpk kur nors.
Velnias!
Išeik, šunsnuki!
Einu paimsiu dar vieną alaus. Ar nori?
Kaip nori, Džoni.
Kotonai, tu bailus niekše...
Aš truputėlį nustebęs.
Nemaniau, kad Nino samdo ir juodaodžius.
Tai įspūdinga.
Nori nustebinsiu dar labiau? Padarykime tai klasikiniu būdu.
- Nino, ar dėvi liemenę? - Taip!
O tu ne?
Velnias, kaip skauda.
Žinau - aš šoviau į tave iš šratinio šautuvo.
Kaip tu laikaisi?
Būna ir blogiau.
Mes dar nebaigėm, Vini!
Šunsnukis.
Štai tavo grąža.
Tai negerai. Jis turėjo atnešti man alaus.
Ar tai šis šunsnukis nužudė Marisą?
Taip, tai jis.
Kartais nusuki nuo teisingo kelio
ir supranti atsidūręs labiausiai Dievo apleistame kelio ruože,
lėkdamas ant ratų
ir melsdamasis, kad kelias nevirstų aklakeliu.
- Papasakok apie mano tėvą. - Ką?
Apie mano tėvą, Vincentai.
Tavo tėvas buvo narkomanas. Dėl tavęs jis nieko nepadarė.
Aš išgelbėjau tave nuo jo. Aš tave išauginau.
Tu man skolingas.
Kiek kartų dar turėsiu tai kartoti?
Jis buvo narkotikų prekeivis.
Jis buvo skolingas krūvą šlamančių daugybei žmonių.
Tu privalai pasakyti man tiesą.
Tu žinai tiesą.
Kai aš ten atėjau, jis jau buvo seniai miręs.
Meilė, garbė, valdžia,
mirties baimė,
žmonės gyvena dėl įvairių priežasčių. Kai kurios iš jų kilnesnės už kitas.
Kai tu gyveni vien tik dėl keršto,
tavo gyvenimas pavirsta pragaru.
Manai, kad sugebėsi nužudyti mane už tai?
Tu nesugebėsi. Tu per daug atsidavęs.
Toks jau aš esu.
Tekstą vertė: stasius [TRL-Team]
Specialiai Torrent.LT svetainei. Plačiau apie Mūsų Komandą ir darbus rasite užėję į www.TRL-Team.LT